Digte fra Bibliotekshaven 2021
Til Bibliotekshaven LIVE fremførte tre danske digtere ny poesi skrevet til anledningen. Her kan du læse Shadi Angelina Bazhegi, Claus Høxbroe og Naiha Khiljees digte.
![Digteren Naiha Khiljee poserer i hvidt foran en okkergul væg.](https://www.kb.dk/sites/default/files/styles/rdl_custom/public/2021-08/naiha-khiljee-foto-betina-garcia.jpg?h=2d7d72f6&itok=ltX8qjrR)
Foto: Betina Garcia
Naiha Khiljee er spokenword-digter og har optrådt i Danmark, Canada og USA. Hun debuterede med digtsamlingen Kære søster på Lindhardt og Ringhof forlaget i 2020.
Min veninde sagde forleden, at hun føler at hun skal til udlandet
når hun kommer uden for zone 2 i byen
Den dag blev jeg i tvivl om jeg kan kalde mig selv for københavner
Jeg begyndte at gøre regnestykket op
Altså, jeg er vokset op i zone 3, så det er vist ikke så godt
Meen jeg ejer en cykel og det er vel rimelig københavnsk?
det er så en anden sag at jeg foretrækker at trække den op af store bakker og helst kun cykler når der er medvind
Men hvis man har en cykelnøgle i nøglebundtet, så tæller det vel?
Det er vel også rimelig københavnsk, at det vildeste natur jeg er vokset op med
er duerne på Nørreport station
Altså mine vildmark overlevelses-skills består af at dukke mig lynhurtigt
når duerne vil lande på mit hoved
Det er ikke første gang jeg har været i det fri, så jeg tager det roligt på rutinen
Jeg ved ikke hvad der sker, hvis man ikke når at dukke sig
måske skulle jeg have spurgt i kantinen?
Dengang vi kiggede ud af vinduet på Nørrevoldgade
og ventede på en 3x34, 102
At 24 unger ikke bliver trætte af at slå hinanden på armen er lidt svært at tro på nu
Men dengang stod tiden stille
Ingen af os havde lært uret at kende, så vi ventede bare på at klokken ringede
Imens vi lavede hemmelige huler i buskene
Talte mariehøne-prikker på lårene
tegnede med lyserødt kridt på fortovet
kiggede på de slidte rygsække, der solgte stoffer på Israels plads
Det var langt inden vi lærte om palæstinensernes sag
Dengang undertrykkelse bare var en del af skoledagen
Og efter skole inviterede Sara til Bat Mitzvah på den sorte diamant
Vi hoppede i hendes forældres Toyota og satte kursen mod vandet
Det var ren tour de København fra biblioteksrestauranten ind til de jødiske museumsgange
Et lille magisk univers, hvor historien holdt vejret i glasmontre og gamle sange
Væggene væltede ind over os og stoppede i en synkroniseret dans lige over vores hoveder
En af grundene til at vi alle sammen turde tro på noget højere
Vi kiggede rundt på de sandfarvede flader med det blik
som voksne kæmper hele deres liv for at finde tilbage til
Magien vi blev født med
og den førte vores nysgerrige skridt hele vejen ind til bibliotekshaven
Og jeg hviskede til hende der gik ved siden af
“hey, tror du det her er hvor Hogwarts har sin danske filial?”
Biblioteksmurene lukkede sig om os på en måde, der fik alle udgangene til at forsvinde
Den lille oase blev større og større
for hver runde vi løb om søren Kierkegaards fødder
Når jeg ser ham nu, undrer det mig, at han er den første person man tænkte på at placere i en krigshavn
eller i en blomsterhave
Det er som om han ikke rigtig hører til nogle af stederne
Måske følte han sig også som en zone 3’er
Lige i midten og altid lidt ved siden af
og måske er det netop pointen
Paradokset
i at finde den indadvendte Kierkegaard blandt så mange mennesker
sådan som hans liv nok har været
ensom blandt mange
nu sidder han i et lille frirum omringet af sikkerhedsforanstaltninger for politikere der nægter at beskytte de mennesker, der kommer og leder efter deres bibliotekshave
Danmark
Et sted at trække vejret
Et sted at hvile fødderne
Et sted at erstatte lyden af bomber med det brusende springvand
Hvordan ville Kierkegaards liv være
Hvis han vidste at han alligevel ikke var så ensom
At der 900 år inden hans fødsel sad en ensom mand i Afghanistan
En ung Al Balkhi
der fyldte sine noter med psyke, eksistens og ånd
og tusind år senere sidder jeg og læser lektier om hvordan amerikanske mænd drev psykologien frem
Selvom det meste allerede stod i Al Balkhis noter på arabisk - sproget med nøglen til vores fremtid
Måske ville han føle sig snydt
Sådan som jeg føler mig snydt
Eller måske ville han være underholdt af menneskets evne til konstant at overvurdere sig selv
Vores manglende fantasi til at forestille os storhed, som vi ikke selv kender til
oplysningssamfundets skyklapper
andedammens metropol
verdens landsby
København
hvorfra min verden går
At jeg har aflært mig at sige
Jeg skal hjem til Danmark, når jeg kører fra Odense
Storbyens storhedsforvrængninger
At vi endnu ikke har forstået at Jylland er meget mere København end København er New York
Selvom vi gerne vil tro at amerikanerne er i stand til at udpege vores lille provins på et europæisk kort
Og så bliver jeg alligevel stolt af at være fra København
når vi kan sidde med gratis adgang til en slotshave
et stenkast fra statsministeren og kritisere borgens fuldstændige svigt over for vores fællesskab
Mindre er folk trods alt blevet fængslet for i dag
Men vi kalder det kunst
Så man må tage det gode med det dårlige
krigshavnen med blomsterhaven
Hogwarts med læsesalen
Duen med fugleklatterne
Vi må blive ved med at bruge de gaver vi får
Sidde og lægge planer i haven
Hviske fremtiden ind i Kierkegaards ører
Når han føler sig ensom
Vi må plante blomster i vores krigshavne
Tage ansvar for de krige vi aldrig burde være havnet i
Give vores børn et pensum de kan gå ud i verden med
Vælge den vej som Københavnerne kan være stolte af
Når vi bærer vores regntøj og sorte uniform i resten af verden
where are you from siger de?
Zone 3 eller ej, Copenhagen
Er det eneste svar, der giver mening
Ooh do you ride a bike?
Ja, men kun når der er medvind
![Sort-hvid foto af kvinde, der holder sit tatoverede håndled op på sin pande](https://www.kb.dk/sites/default/files/styles/rdl_custom/public/2021-08/bazeghi-foto-jakob-dall.jpg?h=9f261461&itok=TeKQfC-b)
Foto: Jakob Dall
Shadi Angelina Bazeghi er uddannet fra Forfatterskolen i 2007, og hun debuterede med digtsamlingen Vingeslag i 2015. Hun vandt Gyldendal og Berlingske Tidendes konkurrence Nye Stemmer i 2005.
Det er sommerens blå magi, absintgrønne morgengry, lilla havblik, trods alt, horisonten, gardiner der blafrer i vinden, din stemme så intens som hedebølgen; 'man må sige noget, man må sige noget, man må befri sine blå nerver fra den tvetydige frygt, for mørket,' søvnen, den søvnløse nat, der har det med at indhente én, traditioner, der har det med at indfange, ja, som i 'et undsluppet, uønsket eller eftertragtet dyr' der er, så få insekter i år, betydeligt færre insekter end den sommer, hvor jeg for første gang oversatte poesi: græshopper der sprang rundt, på bordet edderkopper, der kravlede hen over siderne, natsværmere, i nætter der omgav mig som en drøm med deres fugtige varme al mens jeg oversatte, 'Lad os tro på begyndelsen af en kold årstid,' det er, 15 år siden, det kan man ikke se på dig, siger du, og lyver, så det driver ned ad ormehullerne, jeg sidder ved det samme sølvfarvede skrivebord, hvad med dig, sidder du ned, jeg sidder, ved et andet vindue og 'står stadig i forhold til solen,' i en anden by, en provinsby som er det eneste sted, jeg har følt mig hjemme i årevis, måske siden Teheran faktisk, når jeg nu tænker over det, Teheran på bjergskråningen, med sine 14 millioner indbyggere, en knaldtør luft og et fabelagtigt vejsystem, med al sin skønne hæslighed, banalt sagt, har for altid, altid mit fortabte hjerte, og frisindet, skal man ikke lede længe efter, når man kører rundt, og fra drengene, på motorvejene, sammen med sin blåøjede kusine, med lange slanke ben, i sin onkels fede 4hjulstrækker anyway, søvnen kalder mig hen til sig nu, i provinsen, hvor det vrimler med minder, mindesmærker for modstandsfolkene, og hvor det hænder, at man vader direkte ind i frisindet, på torvet, på brostenene, på sine stiletter, uden at blive mistænkeliggjort, for sit sprog, sin stil og ikke-eksisterende forkærlighed for Holger danske, så lad os nu gå tilbage til insekterne, drømmen, 'der har lagt sig på søvnens græs;' hvis ikke nu, hvornår skal vi så snakke om tingene lad os gå, formålsløst rundt i stræderne, dvæle ved den sølvfarvede havmand, indtil han blinker med øjnene, og det står afspejlet i havblikket, at poesien kan være i alt og alle, kulturens indre cellekerne, men kulturradikalismen, siger du, og du trækker, i uldundertøj, på smilebåndet, du har solsikker, i håret et manuskript, i skødet en kuglepen, med små krystaller, i hånden et uforglemmeligt glimt, 'et åndeligt kætteri der afslører vanetænkningen, hykleriet, fraserne og klicheerne, en slags åndelig åbenhed' og jeg, falder i med begge ben; and again, at this moment, hvad kan jeg sige, det var i mellemkrigstiden, og tankeformerne væltede ud af nætterne som kaskaderne af vand ud af monumentet over det skrevne ord, midt i Bibliotekshaven, den er i øvrigt anlagt på en tidligere krigshavn, siger du, og jeg, beklager ikke, som i mine yngre dage, at tyngden hist og pist er lidt off og 'belastet, med en social samvittighed,' og udsigelsespositionerne, langt fra udpenslede, med navn og dato og fødselsattest, hvem finder dog på at sige, et eller andet dumt eller klogt, underfundigt, universelt eller småbanalt, før eller siden, det er, hvad det er, og ligger det ligefrem til højrearmen at konkludere, at den er gal med digtet, bare fordi, det ikke lige åbner sig og blinker til én, på kommando, bare rolig, det tog mig 3 år at fatte, hvad der er op og ned, for det er med digtet, skal jeg hilse og sige, som det er med livet; man får lagt sit åbne frisind på det fine natbord, glemmer i al pragt og bekvemmelighed at tage det til sig igen og kommer til at overse, at der er gået ild i pisset i mellemtiden, og hvad kan det mon betyde, udover det åbenlyse, at det ikke altid udarter sig som en blomst i knaphullet, til himmelvendte liv og glade dage, men til det øjeblik man ser sig selv og livet, i krigens strukturer; åbenheden kaster sig ikke under eller over, de magtfulde eller afmægtige, den findes i noget så udsøgt som hengivelsen, i hengivelse til den flowmatiske bevægelse fra nat til dag, uden konstant at stoppe op, for at rette på håret, og læse sit fantastiske selv ind i alting, i Øst for paradis, så vidt jeg ved, skriver Steinbeck, 'the free, exploring mind of the individual human is the most valuable thing in the world,' er det nu også en ting, rende og undersøge noget, ud over markedet, i al fald er der ironisk nok, noget ret så klodset over konceptet, siger du, over ord, der ender på hed, og nu fik jeg det tilsvarende sagt, ret så firkantet, men hey, vi har hele natten til at omgå, diverse geometriske former, der lukker sig om sig selv, jeg, tænker umiddelbart, det giver god mening i forhold til fx ensomhed og kærlighed, der udspænder rum, som regel forbeholdt, den ene, det eneste ene jeg, eller foretrukne vi talte i gamle dage om åbenbaringer, det visionære digt, det visionære liv og digteren som den seende, på tværs af tid og rum, det var tider, mellem den første og anden verdenskrig, med fester så lange som cigaretrørene, nætter, uudtømmelige som champagnepyramiderne, hvordan gjorde vi det, hvordan, fik vi det hele til at se så let og elegant ud som lyset i aprilnatten, men ingen, kan nu lide en kvinde med temperament, folk vil se kvinder der lider og har det skidt, siger du, bare rolig, jeg er ret fuld, ikke ud på at forstå frisindet som andet end en 'selvforelsket national myte', en pyntegenstand i reaktionære tænketanke og redaktioner, som jeg kan lide under som en kvinde i sin halvfulde ret til at dysponere, over egne tankeformer, uden at flashe sit køn, eller gå i et med tapetet, fortæl mig nu, midt i hverdagens glutenfrie trommerum, pesticidpumpet frugt og grønt og grundvand, affaldssorteringen, strømmen af fake news og crap og clickbaits, lovforslag om kontrol og begrænsning af forskningsfriheden, hvordan kommer det åbne frisind ind i billedet, som andet end 'en natsværmer, der kommer hen til vinduet,' i en skælvende nat, en sommerfugl, flaksende rundt om monumentet over det skrevne ord, et sted mellem drøm og søvn?
Med citater i '' fra:
Lad os tro på begyndelsen af en kold årstid, Forugh Farrokhzad, Basilisk, 2006.
Interview med Farrokhzad i tidsskriftet, Arash, 1964.
Den Danske Ordbog: indfange, 27/08/21.
Elias Bredsdorff, Dagbladet Politiken, 1955.
Interview med Søren Birkvad, 2020.
![Sort-hvid billede af digteren Claus Høxbroe i sommerskjorte og hat, ryger en cigar.](https://www.kb.dk/sites/default/files/styles/rdl_custom/public/2021-08/claus-hoxbroe_foto_morten-lundrup_03.jpg?itok=Z7NqwUQQ)
Foto: Morten Lundrup
Claus Høxbroe er en af de mest aktive oplæsere på den danske litteraturscene og hører til under betegnelsen 'Beatpoet'. I 2007 debuterede han med spokenword-albummet Sluk lyset fremført i samarbejde med stryger-bandet 1. I 2005 vandt han Årets Publikumspris og i 2011 blev han tildelt Dan Turèll-prisen.
I Bibliotekshaven
under birketræernes
skyggende kroner
hænger Kirkegaard ud
drypper ord på papir
som dalende dråber
fra springvandets top
I Bibliotekshaven
glider gartneren Jeanette
nærmest lydløst rundt eneste
spor haveslangen der
snor sig livligt
gennem græsset I
Bibliotekshaven lurer
duerne fra oven
overfyldte med morbær
skider på lyrikken
med kirurgisk præcision I
Bibliotekshaven falder
turister tilfældigt indad
porten går i stå et par
sekunder forbløffet
over universet der åbner
sig for øjnene af dem
I Bibliotekshaven står
Griffenfeld i entréen
småskimtende lige dele
mod Christiansborg og
bibliotek I
Bibliotekshaven står
guldkarperne stille
under andehusets
skygge holder
mistroisk øje med de
mange nysgerrige børn
I Bibliotekshaven gemt
bag roserne terrorsikres
Det jødiske Museum
dybe dunk fra maskiner
giver genlyd i den
tidligere krigshavn